Квіти в житті доцента кафедри декоративного садівництва Уманського СГІ М.І. Бондаренка

Л.М. БРИЖАТЮК, бібліотекар першої категорії Наукової бібліотеки
Уманський національний університет садівництва

Проходячи по горіховій алеї нашого університету, не можливо забути людину, яка була закохана у квіти – Миколу Івановича Бондаренка. У 1933 р. він закінчив Уманський СГІ, з 1935 р. – завідувач відділу декоративного садівництва дослідного господарства, з 1936 р. – ст. викладач кафедри лісівництва й декоративного садівництва Уманського СГІ. Після демобілізації знову очолював відділ декоративного садівництва навчального закладу та водночас працював старшим викладачем кафедри плодівництва і декоративного садівництва. З 1955 р. працював на посаді доцента кафедри декоративного садівництва.
За вагомий вклад у розвиток сільського господарства Миколі Івановичу присвоєно звання «Заслужений агроном УРСР».
Понад усе Микола Іванович любив жоржини. На дослідній ділянці, де збудовано Наукову бібліотеку, було висаджено велике розмаїття квітів, з-поміж яких найбільше було жоржин. Колекційний розсадник налічував понад 300 сортів цих рослини. Жоржина – рослина, яку безмежно любили і різко критикували, адже вона з одного боку – гарна, невибаглива, а з іншого – має неабиякі особливості для зберігання. Вона широко відома в культурі понад 200 років, у індійців ці квіти – символ Бога сонця та основний атрибут релігійних свят, зображення квітки на щитах воїнів слугувало оберегом.
У 1967 р. в збірнику наукових праць Уманського СГІ було опубліковано статтю Миколи Івановича «Нові форми жоржин». У статті зазначалось, що селекційна робота стала можливою з організацією колекційного розсадника, де крім жоржин, зібрано 120 сортів ірисів, 40 – гладіолусів, 100 – тюльпанів і 150 сортів троянд.
У своїй дослідній роботі Микола Іванович використовував методи відбору кращих форм від природного та штучного схрещування. З метою найкращого поєднання форм і забарвлення квіток у гібридних рослин велика увага приділялась підбору батьківських форм. Вихідними формами було використано кращі сорти жоржин: Батьківщина, Джерело молодості, Ранок травня, Мадам Сав’є, Ельфріда Пакуль, Краснодонці, Анна Бенеш, Олександр Грін, Олена Залівська, Рапалло, Лісова казка, Озеро Іссик-Куль і багато інших. Головним завданням у селекційній роботі було одержання гібридного насіння. 
Кожного ранку Микола Іванович провідував свої жоржини, розмовляв з ними, беручи квітку в руку, милуючись своїм творінням.
На виставці народного господарства СРСР (1974 р.) за гібридні сіянці жоржини «Пчелка» і «Валентина» присвоєно атестат першого ступеня.
За досягнення та сумлінну роботу у виведенні сорту жоржини «Астровидная» М.І. Бондаренку було видано авторське свідоцтво на сорт № 1884 від 18.02.1975 р. 
У 1970 р. у збірнику «Наука – виробництву» було опубліковано статтю «Одержання гібридних форм тюльпанів». Через відсутність садивного матеріалу у спеціалізованих господарствах тюльпани не мали застосування в озелененні. І лише в 1959–1960 рр. на колекційних ділянках кафедри декоративного садівництва було проведено гібридизацію різних форм і сортів тюльпанів. М.І. Бондаренком встановлено, що гібридні сіянці добре перезимовують, раніше зацвітають і мають високий коефіцієнт розмноження. Щоб зберегти, використати і покращити сортові та декоративні якості існуючих форм тюльпанів, доцільно, наголошує Микола Іванович,  розширити роботу з виведення нових сортів, впровадити насіннєве розмноження і відбір цінних гібридних форм. 
У 1981 р. було надруковано книгу «Людина і квіти», де Микола Іванович є співавтором. У цю книгу він уклав всю свою любов до квітів. Він бачив, як квіти ранками спалахують у сонячних променях умиті росами.
Микола Іванович був справжнім майстром аранжування квітів, мав свій художній смак, фантазію та творчу манеру. На різноманітних квіткових виставках-експозиціях його композиції завжди займали перші місця та дивували своєю вишуканістю та красою очі присутніх, адже природа кожній квітці дала свою красу, бо кожна з них прекрасна, а в руках майстра ще й неповторна.